Хто насправді стоїть за підривом «Північних потоків»?
![](/img/article/10163/16_main-v1724150778.webp)
Підрив путінських потоків – (не)український слід?
•1•
Раніше вже відзначав, що «український слід» – це спроба певних кіл показати пакетом, що США, Європа, Британія та … Росія не причетні до диверсії. The New York Times писала: «Деякі початкові припущення США та Європи були зосереджені на можливій провині Росії, особливо враховуючи її майстерність у підводних операціях, хоча незрозуміло, яка мотивація була б у Кремля для підриву трубопроводів, враховуючи, що вони були важливим джерелом доходу та засобом для Москви мати вплив на Європу... Представники США кажуть, що не знайшли жодних доказів причетності російського уряду до нападу.
Офіційні особи США заявили, що нікого з американців чи британців не було задіяно». Повідомлялося, що американській розвідці не вдалося виявити доказів причетності Росії до інциденту. Британська The Times 8 березня 2023 року розповіла, що на Заході вже через тиждень після диверсії було відомо, що за цим стоять не Росія чи США, а приватне українське підприємство. Варто пригадати, що ще наприкінці 2022 року у західних ЗМІ вже з’являлась інформація з посиланням на «деяких західних керівників», «численних офіційних осіб», «23 дипломатів і розвідників з дев’яти країн» про те, що кількамісячне розслідування не підтвердило російського авторства диверсії, без зазначення й будь-кого іншого.
•2•
Припускаю, що справжніх результатів розслідування немає (бо ж російська версія була виключена як така, нібито з-за відсутності мотиву), або ж їх не будуть оприлюднювати, бо краще нехай буде «війна в Україні», аніж «війна в Європі», як вони собі уявляють. Бо ж докази російського авторства диверсії призведуть до необхідності жорстких дій, які спричинять «ескалацію» й можуть привести до «війни НАТО з Росією». Тому звідси версія про українську групу, яка спочатку була з «індульгенцією» офіційній владі України. Мовляв, недержавні актори у часи гібридних воєн і не на таке здатні…
Остання модифікація версії вже вказує на те, що президент України був у курсі, схвалив, але, мовляв, згодом спробував зупинити операцію, проте, невдало. Тобто, Зеленському автори версії ще залишають частку «індульгенції». Хоча офіційні представники і у США, і в європейських столицях не погодилися з «українською версією», проте, схоже, є хтось впливовіше по обидва боки Атлантики, хто хоче реалізувати «спецоперацію з примусу сторін до миру». Ну хоча б з тимчасового припинення вогню, щоб можна було подати це як успіх дипломатії.
•3•
Сигнал Росії приблизно такий: ми усе давно знаємо, але не повідомимо офіційно про те, що диверсію було влаштовано під орудою Головного управління глибоководних досліджень МО РФ та двох спецпідрозділів Балтійського флоту, як і ви припините нас звинувачувати. Розслідування у кінцевому підсумку так і не зможуть достеменно встановити авторство, а ви не наполягатимете на звинуваченнях на нашу адресу.
Одночасно медійний «український слід» – це й сигнал Києву. Мовляв, ми не бачимо зараз офіційної причетності України до диверсії, але може так виявитися, що подальше розслідування знайде певні докази (натяк на кшталт кейсу з «Кольчугами» 2002 року), можуть «знайтися» певні «свідки» підготовки і реалізації диверсії. Американське видання Politico ще 12 березня 2023 року писало про «точки напруги» між Вашингтоном і Києвом та назвало серед іншого і «диверсію на газопроводі», ну а зараз ще більше – типу відомі прізвища виконавців і їх розшукує німецька прокуратура. Тому, мовляв, краще йти за стіл переговорів із росіянами з широкого кола питань.
•4•
Широке коло питань включає у себе припинення вогню та, як перший крок – відмову сторін від ураження критичної енергетичної інфраструктури (КЕІ). І ось тут найважливішим є підтвердження інформації на шпальтах Washington Post, яка циркулювала вже з липня щодо переговорів у Катарі нібито за посередництва Дохи.
Насправді, Катару запропонували ідею з Вашингтону та попросили її озвучити для сторін як власну ідею Дохи. Цього місяця Україна та Росія мали відправити делегації у Доху для переговорів щодо укладення угоди, яка б припинила удари по енергетичній інфраструктурі з обох сторін.
Ідея сама по собі логічна. Але є проблема. Це удари ЗСУ по окупованих територіях, які окупант вважає своїми «новимі рєгіонамі». І навряд чи зробили би виключення у Катарі, бо тоді це означає, що де-факто Москва визнає факт окупації територій сусідньої країни. Для них це, звісно, неприйнятно. Як і інша наша вимога звільнити ЗАЕС та повернути її під контроль України.
Проте, з огляду на оперативне становище, вони можуть погодитись на якісь аморфні двозначні формулювання, щоб і ми погодились й підписали угоду, а потім у Час «Ч» завдати удару по нашій КЕІ, мотивуючи це тим, що українська сторона не дотримується положень угоди. Тому звідси витікає те, що ми не можемо погоджуватись на такого плану оборудки, але байденісти готові це протискувати, оскільки вони потребують якихось проміжних результатів, що підтверджують ефективність їхнього підходу «дипломатія на столі» з припинення «війни в Україні».
Читайте також:
- Що ховається за новими версіями про підрив «Північних потоків»?
- Підрив «Північного потоку». Німеччина видала ордер на арешт українця
- Підрив газогонів «Північний потік». Орбан назвав винних
- Чи причетна Україна до підриву «Північного потоку»: Білий дім відмовився від коментарів
- Підрив «Північного потоку». The Wall Street Journal повідомила нові деталі операції
Коментарі — 0