Спілкувалися майже пів століття: вчителька Ірини Фаріон написала щемливого листа зі спогадами
![Спілкувалися майже пів століття: вчителька Ірини Фаріон написала щемливого листа зі спогадами](/img/article/10173/26_main-v1724672151.webp)
Настка Ковалівна про Ірину Фаріон: «Я відчула Святий Дух твоєї душі, як ти вже була у шостому класі»
Анастасія Гумницька, творче псевдо Настка Ковалівна, розповіла про дружбу тривалістю майже у пів століття зі своєю ученицею Іриною Фаріон та висловила вдячність за її внесок у боротьбу за українську ідентичність. Лист опублікувала громадська діячка та письменниця Лариса Ніцой на сторінці у Facebook.
Ніцой пригадала, як Ірина Фаріон розповідала їй про дружбу зі своєю вчителькою: «Іра дружила зі своєю старесенькою вчителькою (вибачте, пані Анастасіє, за слово «старесенька», але «літня пані» – то якось офіційно, а у вас були дуже теплі стосунки). Вони, вчителька, яка має правнуків, і учениця, яка має внуків, дружили до останнього дзвінка».
Вчителька мовознавиці, пані Анастасія Гумницька, також відома під творчим псевдонімом Настка Ковалівна, написала зворушливого відкритого листа, присвяченого пам'яті своєї учениці. В листі вона пригадала теплі моменти їхньої дружби, починаючи з часів шкільних років, коли Ірина Фаріон вперше вразила вчительку своєю чутливістю та любов'ю до України. Настка Ковалівна також висловила вдячність за сміливість і рішучість, з якими Фаріон захищала українське слово, та підтримала ініціативу присвоєння їй звання Героїні України.
«Дорога моя Дівчинко Ірусю! Майже пів століття промайнуло з того часу, як ми зустрілися з тобою у стінах школи, яка змагалася з «рідною партією» за надання їй імені Лесі Українки, бо партія московських большевиків припасовувала школі ім’я Алі Ахундова. Це солдат російської імперії, що загинув на теренах Львівщини. Львів’яни тут теж гинули, але партію це не обходило: вона була зайнята виготовленням підневільної мішанини народів. Битва закінчилась перемогою батьківського колективу 1971р. на столітній ювілей відважної Берегині українства Лариси Косач – Лесі Українки.
Аякже! Хто ще міг серед темної ночі московської навали назватися іменем свого народу! Думаю, що саме це чуття змусило твоїх мудрих, люблячих батьків, що мали прямий доступ до захованої історичної правди України у бібліотечних книгах, привести свою Донечку до життєдайного джерела…
Люба моя Дівчинко! А я відчула Святий Дух твоєї душі, як ти вже була у шостому класі. Мені завжди не вистачало часу запитати тебе, чи пам’ятаєш той епізод: рання весна голубить першу травичку, а твої два однокласники з’ясовують стосунки бійкою під школою. Старшокласники беруть їх за барки, а може і за червоний гальштук, і ведуть до директора на суд…
– Не тягніть до директора, а до класу, бо зараз на урок прийде класна керівничка і нехай судить… Привели їх під двері.
– Ото ваші розбійники билися… Ярко кричить: «То я його бив, бо він на мене бреше…»
– Ти бив свого товариша? Я ще ніколи не бачила, щоб люди билися. Знаю, що б’ються тільки тварини, звірі, бо мають роги, копита, лапи, а не слово для розмови. А ти бився? Невже руками, що несуть тобі до уст хліб і обнімають маму? Хтось кричить: « Може в них на голові вже прорізалися роги!» Вибухає регіт… Серед того реготу за першою партою сидить дівчинка і плаче…
– Ірусю, чого ти плачеш? Ти крізь сльози відповідаєш: «Бо я не змогла їх розборонити!»
Цей урок вийшов уже зі своїх рамок, а я мовчки голубила Дівчинку Ірусю, що плакала від безсилля врятувати від ганебної бійки друзів. Закінчився урок української літератури твердим переконанням, що Людині для з’ясування стосунків потрібне доброзичливе слово, а не бич. Слово, Слово Правди, а не брехні… А в моєму класі я вперше бачу Дівчинку – захисницю людей.
А пам’ятаєш: у нашому класі української літератури висів лозунг «Сім струн я торкаю…До тебе, Україно, наша бездольная мати, струна моя перша озветься…» Та «рідна партія» заборонила Лесині слова, арештувала їх. Мені здається, що саме з того часу я вже не бачила твоїх сліз, бо «що сльози там, де навіть крові мало.»
Моя Дівчинко Ірусю! Твоя добра і щира до людей душа, твій Святий Дух Любові до знекровленої Україноньки дав тобі силу і відвагу казати Правду в очі ворогам і своїм сліпцям. А Правда різала їм очі і будила хижу лють. І хижий звірюка укоротив Тобі життя у розквіті Твоїх сил і Твоїх наукових потуг. Україні не вистачатиме Твого відважного, героїчного Слова.
Читала в інтернеті, що добрі, мудрі люди збирають підписи-клопотання про присвоєння Тобі звання Героїні України. Ставлю і свій підпис під цією вимогою, бо Ти була відважною Берегинею Слова, а Слово – це Святий Дух Нації Укрів-Русів. Наші школярчата у часи большевицького канібалізму і до сьогодні називають себе Лесиними внучатами. Ірусю! Ти достойна і героїчна онука нашої Пророкині!
До твоєї вічності, Ірусю, спричинився виродок-запроданець, укоротивши віку невинній ні в чому людині, тому залишив собі вічне клеймо убивці. Начувайся, диявольський посланче, бо на тебе чекає публічна «куля в лоб», а Слово історичної правди про Укрів-Русів вічне – незнищенне. Не раз Лесині внучата пили чисту воду з уже не існуючого Лесиного кадуба і молилися на могилі Косачів. Вони любили відвідувати ті місця, де сипало вогняними іскрами наше зацьковане Слово. Звідти вони черпали силу і наснагу.
Люба моя Дівчинко! Глибокоповажна пані Ірино! Безсмертна Українка огортає Твою доброзичливу Душу на вічний спочинок. «Слово, моя ти єдиная зброє, Ми не повинні загинуть обоє! Може в руках невідомих братів Станеш ти гострим мечем на катів» Вельмишановна пані Ірино! Дякую Богу, що Ти була у нашому житті, відточувала словесний Меч і залишила його своїй нації гострим, готовим стяти голову і загребущі руки кожному, хто поткнеться на нашу Землю. З щирою шаною і любов’ю Настка Ковалівна».
Як відомо, ввечері 19 липня колишня депутатка та мовознавиця Ірина Фаріон померла у лікарні після замаху. У неї стріляв невідомий, замах відбувся на вул. Масарика у Львові. Саме там жителі нібито помічали протягом тижня молодого хлопця.
Згодом підозрюваний у вбивстві мовознавиці Ірини Фаріон не визнав своєї провини після того, як суд обрав йому запобіжний захід. Також пістолет «Форт 12-Р», який виринув у кримінальному провадженні за фактом вбивства екснардепа і мовознавиці Ірини Фаріон, було відшукано у квартирі колишньої менеджерки «Дніпромлин». Про це стало відомо «Главкому» з матеріалів судового реєстру.
До слова, в Україні триває збір підписів під петицією до Кабінету Міністрів з пропозицією присвоїти докторці філологічних наук, професорці, народній депутатці Ірині Фаріон звання «Герой України» (посмертно). Станом на зараз петиція вже набрала 21,2 тис. із 25 тис. необхідних для її розгляду.
Коментарі — 0